Muzeul Tiparului şi al Cărții Vechi Românești - Târgoviște 
Se afla amplasat într-o clădire impunătoare, monument arhitectonic pe care meșterii domnitorului Constantin Brâncoveanu l-au ridicat, pe beciuri preexistente, la începutul secolului al XVII-lea pentru fiica sa, domnita Safta - si in care stolnicul Constantin Cantacuzino si-a ținut biblioteca, printre cele mai valoroase din Tara Romanesca la acea vreme.

Muzeul Tiparului si al Cărții Românești este una dintre primele instituții de cultura cu acest profil din tara - a fost deschis vizitării in 11 mai 1967. El este structurat pe săli, ce reprezintă activitatea tipografica atât târgovișteana, dintru începuturi (secolul al XVI-lea) cat si a celorlalte centre tipografice apărute ulterior in Moldova si Transilvania (secolele XVII, XVIII) si culminează cu editarea primelor ziare cu apariție regulata (secolul al XIX-lea), când evoluția cârtii vechi romanești este încheiată.

Muzeul prezinta o succesiune de aspecte privitoare la dezvoltarea scrisului si a tipăriturilor pe teritoriul romanesc, începând cu prima forma de scriere "protoliterata" (sau "pictografica", "ideografica", asemănătoare celei mai vechi scrieri din lume, cea sumeriana), conținută cu tăblițele de lut ars de la Tărtăria, in județul Alba (secolele IV-III i.e.n.). Acest suport, ca si vasele de lut, scoarța de copac sau pergamentul s-a folosit pana in momentul descoperirii hârtiei, când au început sa apară si in tara noastră primele mori de hârtie, menite sa rezolve aceasta problema: Brașov (1563), Sibiu (1573), Campulung-Fierbinti (1768), Batiste, lângă Snagov, (1775) si "moara de hârtie domneasca" de la Ciorogârla (1796).

Din somptuosul hol, in care se regăsesc cele prezentate pana acum, se trece in sala secolului al XVI-lea, corespunzătoare celor mai importante manuscrise si tipărituri. Din prima categorie se remarca "SCRISOAREA LUI NEACSU DIN CAMPULUNG" adresata lui Hans Benkner, judele Brașovului, in 1521, care este primul text romanesc scris ce s-a păstrat (se presupune ca oral limba romana a fost folosita anterior). Un alt manuscris de excepție este "INVATATURILE LUI NEAGOE BASARAB CATRE FIUL SAU TEODOSIE", cea mai semnificativa lucrare a literaturii romane vechi in limba slavona. Alături de acestea, sunt prezente in expunere si textele maramureșene.

Pentru a consolida prestigiul Bisericii ca principal sprijin al statului, domnitorul Radu cel Mare (1495-1508) l-a adus in tara pe călugărul Macarie, format ca meșter tipograf la Veneția (unde se tipăreau si cărţi in slavona), care tipărise deja 5 cărţi la Cetinje, intre anii 1493-1495. In tipografia domneasca condusa de Macarie s-au tipărit primele cărţi: "LITURGHIER" (1508); "OCTOIH" (1510) si "EVANGHELIAR" (1512), toate in slavona, folosita atunci in cancelariile domnești si in serviciile religioase ca limba oficiala.

In anul 1545, călugărul Moisi, care deprinsese meșteșugul tiparului tot la Veneția (1536-1538) tipărea, in atelierul lui Dimitrie Liubavici, un "MOLITVENIC" căruia i-a urmat, in 1547, un "APOSTOL" cu doua ediții, pentru Moldova si pentru Tara Romanesca, tipărit de însuși Liubavici. In cea de-a doua jumătate a secolului al XVI-lea, la comanda domnilor Tarii Domnești si Moldovei, Oprea logofătul si "Coresi ot Târgoviște" diacul, tipărea la Brașov un "OCTOIH SLAVONESC" in 1557.

Anul următor, la Târgoviște, Coresi, împreuna "cu 10 ucenici ai mei", tipărea un "TRIOD PENTICOSTAR". In acesta perioada se pun bazele introducerii limbii romane in tipărituri, mai ales după memorabilele cuvinte ale diaconului Coresi: ..."mai bine a grai cinci cuvinte într-o limba înțeleasă, decât zece mii de cuvinte într-o limba străină"... Activitatea acestui mare meșter tipograf este continuata la Brașov, Sebeș si Abrud.

Următoarea sala este cea a secolului al XVII-lea, in care limba romana se impune ca limba a culturii scrise. Creata de nevoile interne ale societății, cultura tarilor romane s-a dezvoltat, in aceasta perioada, prin contactul cu marile centre spirituale europene. In Tara Românească tipăriturile s-au reluat in timpul domniei lui Matei Basarab care a achiziționat, prin mitropolitul Kievului, Petru Movila, o tiparnița instalata, inițial, la Câmpulung, apoi mutata la Govora. Aici apare, in 1640, prima carte românească din Muntenia, "PRAVILA DE LA GOVORA". In final tipografia ajunge - si se stabileşte definitiv - mai întâi la Mânăstirea Dealu, apoi in chiliile Mitropoliei din Târgoviște, sub directa supraveghere a mitropolitului Stefan (1648-1668).

Printre cărţile tipărite aici se afla si "INDREPTAREA LEGII" (1652), una din primele cărţi laice din Tara Românească. Alte centre tipografice evocate in aceasta sala sunt: Iași, unde sunt tipărite "CAZANIA" lui Varlaam (1642-1643) si, mai târziu, scrierile religioase si laice ale mitropolitului Dosoftei, talentatul traducător si versificator; Alba-Iulia "NOUL TESTAMENT DE LA BALGRAD", 1648, tipărit cu sprijinul mitropolitului Simion Stefan si Bucuresti unde, in 1688, apare monumentala "BIBLIE" (zisa "a lui Serban") care încearcă unificarea dialectelor limbii romane, creând premisele limbii literare românești. Busturile, in lemn de jugastru si de tei, ale mitropoliților moldoveni Varlaam si Dosoftei completează exponatele acestei săli.

In sala secolului al XVIII-lea activitatea tipografica cunoaște o diversificare spectaculoasa: lângă tipăriturile învățatului mitropolit Antim Ivireanu efectuate la Târgoviște (1709-1715) atât religioase (SLUJBA SF. ECATERINA), cat si laice (PANOPLIA DOGMATICA, PILDE FILOSOFESTI si ALIXANDRIA) se afla manuscrise si cărţi ale domnitorului savant Dimitrie Cantemir (DESCRIERE MOLDOVEI; HRONICUL VECHIMEI A ROMANO-MOLDO-VLAHILOR; ISTORIA CRESTERII SI DESCRESTERII IMPERIULUI OTOMAN) precum si tipăriturile realizate de reprezentanții Scolii Ardelene, Samuil Micu-Klein, Petru Maior, Gheorghe Șincai, Gheorghe Lazar, Ioan Budai-Deleanu, atât religioase, dar si cu adresabilitate in cercuri mai largi de populație: gramatici, dicționare, calendare de munci agricole, istorii s.a.

Un domnitor care a patronat cu multa înţelepciune cultura si arta este Constantin Brâncoveanu, in vremea căruia in afara tipografiei din Bucuresti, care a avut si o secție in limba greaca, s-au înființat alte noi tipografii la Buzău, mânăstirea Snagov si Râmnicu Vâlcea. In tipografiile brâncovenești se tipăreau nu numai cărţi românești sau slavonești, ci si arabe, gruzine, turcești si grecești.

Circuitul muzeului este încheiat in ultima sala, cea a secolului al XIX-lea, in care se adopta alfabetul latin, după o perioada de scriere de tranziție, iar coexistenta celor doua alfabete, chirilic si latin, este ilustrata de scrieri didactice si literatura beletristica in ediții princeps (Negruzzi, Alecsandri, Bolintineanu, Pelimon etc.).

De un interes aparte se bucura ornamentele tipografice utilizate in epoca, călimările de brâu, inelele sigilare, obiecte cultice si valoroasele legături de carte, care decorează sălile acestui lăcaș de cultura.

La ieșirea din ultima sala, in marele hol, vizitatorii pot admira un model de tiparnița datând din 1778, precum si o vitrina in care sunt expuse cărţi imprimate in renumite centre culturale europene: Leipzig, Viena, Roma, Amsterdam, Londra, Paris, Colonia s.a.

Dezvoltarea culturii si al cărţi românești vechi prezinta vizitatorului ediții princeps, cărţi rare, arta plastica si este o dovada vie a dezvoltării culturii pe teritoriul celor trei provincii românești.
