Joseph-Louis Lagrange a fost un matematician și astronom francez de origine italiană, care a adus numeroase contribuții în matematică și mecanică, fiind considerat cel mai mare matematician al secolului al XVIII-lea. Napoleon l-a supranumit „piramida grandioasă a științelor matematice”.
În 1755 a publicat primele sale lucrări din domeniul ecuațiilor diferențiale și calculului diferențial.
Din 1767 a publicat asiduu, timp de douăzeci de ani, numeroase articole și cărți din diferite subdomenii ale matematicii și mecanicii: algebră, calcul infinitezimal, teoria probabilităților, teoria numerelor, mecanică teoretică, astronomie, mecanica fluidelor, cartografie etc. Se pot cita peste 80 de memorii științifice publicate de către Lagrange în această perioadă fecundă.
 În 1788, Lagrange publică la Paris celebra sa carte „Mecanica analitică”.
 Începând cu anul 1791 participă la lucrările Comisiei de Măsuri și Greutăți din Franța, fiind astfel unul dintre părinții sistemului metric și al adoptării diviziunii în sistem zecimal al unităților de măsură.
În 1794, odată cu înființarea renumitei Școli Politehnice, Lagrange a devenit primul profesor de analiză matematică, post pe care l-a ocupat și la Școala Normală. A continuat să publice lucrări de analiză matematică, printre care: Teoria funcțiilor analitice (1797) și Prelegeri despre calculul funcțiilor (1800).
La 25 decembrie 1799 a fost numit senator, fiind unul dintre puținii oameni de știință membri ai Senatului francez. A fost decorat cu Legiunea de Onoare de către Napoleon în 1808 și a devenit conte al Imperiului.